Vad ska jag göra med dig, professorn?
- Varför ska du göra något? - Det är ju inte mitt fel.
När jag skulle åka till jobbet var inte du en del av mina planer.
Det betyder ingenting. Allt som händer betyder inte något annat.
Man har inte ansvaret för människor man stöter på som har problem.
Folk som bryr sig om främlingar bryr sig ofta inte om sina egna.
Om man bara gör det man ska blir man ingen hjälte.
Det kan ligga nåt i det, men i det här fallet-
- visste jag inte vem jag skulle leta efter eller vad jag skulle göra.
Här fanns det bara en sak att gå efter.
Att han står där. Han ser kanske inte ut som min bror, men han står där.
- Så titta en gång till. - Och det gjorde du.
- Din attityd var ganska rättfram. - Jag såg dig inte ens.
Jag förstår inte hur man hamnar i en sån knipa.
- Har du sovit i natt? - Nej.
När bestämde du dig för den här dan? Är det nåt särskilt med den?
Nej. Jag fyller år, men det är inget särskilt med det.
- Grattis. - Tack.
Kändes födelsedagen som en lämplig dag?
Födelsedagar är kanske farliga, som julen.
Det hänger julpynt i granen och lik i värmeledningsrören.
- Det är inget bra betyg åt julen. - Julen är inte vad den har varit.
Nu måste jag gå.
Tar du alltid på dig jackan så där? Är det sättet du brukar använda?
Jag tar bara på mig jackan. Är det feminint, kanske?
- Jag kollar bara hur professorer gör. - Jag måste gå.
- Vänta så hämtar jag jackan. - Vart ska du?
- Jag följer med dig. Dit du ska. - Nej, det gör du inte.
- Du kan inte följa med mig hem. - Jovisst. Nu hämtar jag jackan.
Du kan inte följa med mig hem.
Du följde ju med mig hem.
Nej, det är inte det. Jag måste hem...
- Släpper de inte in svarta hos dig? - Nej. Jo, det är klart.
- Jag måste gå. Jag är hemskt trött. - Bara inte mitt besök skapar problem.
- Du menar allvar. - Det vet du nog att jag gör.
- Varför gör du så här? - Jag har inget val.
- Vem utsåg dig till min skyddsängel? - Det vet du.
Du kastade dig i min famn i morse. Inte? Hur hamnade du där då?
Ska vi inte gå?
Tror du verkligen Jesus finns i det här rummet?
Nej, jag tror inte han finns i det här rummet.
Jag vet att han finns här.
Det är som att fråga om du tror att du har jackan på dig.
Nej, det är en överenskommelse. Om du och jag säger att jag bär jackan-
- men Cecil säger att jag är naken och har grön hud är han nog galen.
- Vem är Cecil? - En hypotetisk person.
En figur jag hittade på för att illustrera en poäng.
- Så hans åsikt räknas inte? - Nej.
Det kunde varit du som inte tyckte att jag bar jackan.
- Och var grön. - Ja.
Men du lade över allt på Cecil.
Men Cecil kan inte försvara sig eftersom han inte håller med.
- Dessutom är han påhittad och grön. - Jag är grön. Vart vill du komma?
- Jag vill bara veta mer om Cecil. - Det tror jag inte.
- Kan du se Jesus? - Nej.
- Men han pratar med dig. - Jag har hört honom, ja.
- Hör du honom högt? - Nej, men jag har hört honom.
- Kan han inte vara i huvudet på dig? - Det är han.
Då förstår jag inte vad du försöker säga.
Jag har inte en enda självständig tanke i huvudet.
Den måste ha en kvardröjande doft av gudomlighet.
- En kvardröjande doft av gudomlighet. - Bra, va? Jag hörde det på radion.
Poängen är att jag har försökt på det andra sättet.
Jag har sprungit sammanbitet med förbundna ögon genom skogen.
Visa mig den som gjort ett tapprare försök än jag.
Vad hade jag för det?
Ett liv i döden. För död för att ens ha förstånd att lägga mig ner.
Jag förstår.
Det tror jag inte. Får jag fråga en sak?
- Har du läst den här boken? - Delar av den. Jag har läst Jobs bok.
- Har du läst den? - Nej.
Men du har läst många böcker. Hur många? På ett ungefär.
Två i veckan. Kanske hundra om året i nästan fyrtio år.
40 gånger 100 är 4 000.
Jag skämtar bara. Säg ett tal så säger jag vad det blir gånger 40.
- 118. - 4 720.
4 720? Svaret är frågan. Det är ditt nya tal.
- 4 720? Vet du svaret? - Nej.
188 800.
Får jag se.
- Hur gjorde du? - Siffrorna är den svarte mannens vän.
Är du snabb kan du lägga beslag på innehållet i din broders plånbok.
Man har gott om tid att öva på sånt på kåken.
Åter till alla böcker du läst. Du har läst fyra tusen böcker.
Men inte den här boken? Varför inte?
Vilken är den bästa bok som nånsin skrivits?
Det finns många bra böcker... Kanske "Krig och fred".
- Är den lika bra som den här? - De är olika.
Nån har väl hittat på "Krig och fred"?
- Är det därför de är olika? - Nej, båda är påhittade.
- Är ingen av dem sann? - Inte i historisk mening.
- Vad skulle vara en sann bok? - Gibbons bok om Romerska riket?
Händelserna i den är sånt som faktiskt hänt.
Är den boken lika bra som den här boken, Bibeln?
- Gibbons bok är ett stort verk. - Och sann.
Men är den lika bra?
Jag vet inte. Vi pratar om äpplen och päron.
Nej, vi pratar om böcker!
Är Gibbons bok en lika bra bok som den här? Svara på frågan.
Jag måste kanske säga nej.
Innan det nöttes bort stod det här-
- "den största bok som skrivits". Tror du det kan stämma?
Du läser bra böcker. Varför har du inte läst den bästa boken?
- Jag måste gå. - Nej, stanna här.
Du är rädd att jag ska gå till tunnelbanan.
Om jag lovar att inte gå dit? Måste inte du till jobbet?
- Jag var på väg till jobbet. - Och så hände det en lustig grej.
- Får du sparken? - Nej.
- Du kan ringa. - Jag har ingen telefon.
- Varför har du ingen telefon? - Behövs inte. Knarkarna stjäl den.
- Köp en billig. - Ingen är för billig för en knarkare.
- Åter till dig. - Nej, vi håller oss kvar vid dig.
Får jag fråga en sak? Var stod du? Jag såg dig inte.
När du tog ditt fantastiska språng?
- Jag stod på perrongen. - Jag såg dig inte.
Jag stod i mina egna tankar när du kom i full fart.
Jag försäkrade mig om att det inte var någon där.
- Det var ingen där. - Nej, bara jag.
Var kan du ha stått?
- Jag stod kanske bakom en stolpe. - Det fanns inga stolpar.
Skulle jag vara en ängel som skickats för att rädda dig i sista minuten?
- Nej, nåt sånt är inte möjligt. - Det var du som föreslog det.
Det var du som började prata om änglar. Jag tror inte på änglar.
- Vad tror du på? - Många saker.
- Jag tror på saker. - Ge mig ett exempel.
Kulturella saker - böcker, musik, konst.
Det är sånt som har värde för mig. De är civilisationens grundpelare.
Nu har de väl inte så mycket värde för mig längre.
- Vad hände? - Folk slutade sätta värde på dem.
Jag vet inte riktigt varför.
Den världen är i stort sett borta. Snart är den helt borta.
- Jag hänger nog inte med. - Det gör ingenting.
De saker jag älskade var mycket bräckliga.
Jag trodde att de var oförstörbara.
Var det inget privat som fick dig att hoppa?
Jo, om man är bildad så blir världen privat.
Starka ord, professorn.
Jag har inget svar. Det finns kanske inget svar-
- men vad tjänar såna uppfattningar till-
- om de inte håller en på perrongen när Sunset Limited kommer?
Bra fråga. Jag har heller inga svar.
Det är kanske inte logiskt.
Man har frågat mig om det inte är konstigt att jag ska få se allt dö.
Det är konstigt, men någon måste vara här.
- Men du tänker inte vara kvar? - Nej.
Få se nu...
Kulturgrejerna är det enda som står mellan dig och Sunset Limited.
Men de övergav dig. Du är en kulturknarkare.
Du har kanske rätt. Det finns kanske inget jag tror på.
Jag tror på Sunset Limited.
- Fan, professorn. - Ja, verkligen.
Inget som du tror på?
Det jag trodde på...
...finns inte längre. Det är dumt att låtsas.
Den västerländska civilisationen gick upp i rök i Dachaus skorstenar.
Jag var för förblindad för att se det. Nu ser jag det.
- Du är en utmaning, professorn. - Bry dig inte om mina problem.
Jag borde gå.
- Har du några vänner? - Nej, egentligen inte.
Berätta om den - "egentligen inte".
Jag har en vän på universitetet. Vi äter lunch då och då.
- Men det är allt. - Ja.
Vad har du gjort honom?
Jag har inte gjort honom något. Varför skulle jag ha gjort det?
- Vad skulle jag ha gjort honom? - Det är det du ska berätta.
Lämnade du inget avskedsbrev? Till din bäste vän?
- Vi bestämde ju att han var det. - Du bestämde det.
- Sa du att du funderade på det? - Nej. Vi står inte varandra så nära.
Han är din bäste vän, men ni står inte varandra så nära.
Du vill inte besvära honom med småsaker som...självmord?
Hör du...
Anta att jag skulle lova...
...att gå hem och inte försöka ta livet av mig på vägen?
Anta att jag skulle lova...
...att inte lyssna på ditt skitsnack.
- Är jag fånge här? - Du vet bättre.
Du var fånge innan du kom hit.
En fånge i en dödscell.
Vad jobbade din pappa med? Jag undrade vad din pappa jobbade med.
- Han var jurist. - Vilket slags jurist?
Han var statligt anställd, jobbade inte med straffrätt eller nåt sånt.
- Inte med skilsmässor, till exempel. - Jag förstår.
- Vad dog han av? - Vem har sagt att han är död?
- Är han död? Vad dog han av? - Cancer.
Då var han sjuk ett tag.
- Hälsade du på honom? - Nej. Jag ville inte.
- Varför ville du inte? - Jag vet inte.
- Jag ville inte minnas honom så. - Skitsnack.
Bad han dig komma? Men din mamma bad dig komma.
Kom igen, visst gjorde hon det. Vad sa du till henne?
Att jag skulle göra det. Men det gjorde jag inte, för han dog.
Nej, det var inte därför. Du hade tid att hälsa på men gjorde det inte.
- Du väntade tills han var död. - Okej, jag hälsade inte på pappa.
Din far ligger på sin dödsbädd.
Mamma håller honom i handen.
De ber dig hälsa på honom en sista gång men du säger nej.
- Säg att jag missuppfattat nånting. - Om du vill framställa det så...
Det är väl så det är? Är det så eller ej?
Ja.
Jag ska titta i tidtabellen när nästa expresståg kommer.
Jag förstår inte det roliga.
Skönt att höra, för det gör inte jag heller.
Jag blir mer och mer förbluffad.
Varför kan du inte se dig själv?
Jag ser kugghjulen där inne.
Jag ser ljus också. Bra, äkta ljus.
- Kan du inte se det? - Nej, det kan jag inte.
Gud välsigne dig, broder. Gud välsigne och bevare dig.
Varför satt du i fängelse?
- Det var längesen. Mord. - Verkligen?
Vem skulle hävda att han var en mördare om han inte var det?
Du kallade det för kåken.
Kallar de flesta svarta fängelset för kåken?
Nej, bara vi gamla lantniggrer.
Vi kallar saker vid dess rätta namn. Det finns många olika namn för kåken.
- Jag skulle inte vilja räkna dem. - Kan du många kåkhistorier?
Jag brukade berätta kåkhistorier, men de miste sin charm.
- Kan vi inte prata om nåt roligare? - Har du varit gift?
- Gift? Jisses... - Vad då?
Vi ska kanske ta en titt på de där kåkhistorierna.
- Har du barn? - Nej, alla i min släkt är döda.
Jag hade två pojkar men de dog för länge sen.
Nästan alla jag känner har dött.
Tänk på det. Jag är kanske hälsovådlig.
- Har du alltid varit kriminell? - Ja.
Jag tyckte om det. Det gör jag nog fortfarande.
Jag har suttit sju år i fängelse.
Smällde på folk tills de inte reste sig.
Men nu är du inte kriminell? Men du tycker fortfarande om det?
Jag är kanske dömd att leva så. Men nu är jag på den andra sidan.
Vill man hjälpa folk som är i knipa måste man ge sig in i hetluften.
- Hur länge har du bott här? - Sex-sju år.
Jag förstår inte varför du bor här. Var som helst vore bättre.
Det här är var som helst.
Jag skulle kunna bo i ett annat hus, men det är okej.
Jag har sovrummet där jag kan vila.
En soffa där folk kan slafa - mest pundare och crackskallar.
De bär med sig allt, så man kan inte äga nåt.
Men det är bra. Med rätt umgänge mister man sina världsliga behov.
En gång tog de kylskåpet, men nån tvingade hit dem igen.
Nu har jag den där stora rackaren.
Det enda jag saknar är musiken.
Jag tänker skaffa en ståldörr. Då kan jag lyssna på musik igen.
Men man måste köpa dörren och dörrkarmen samtidigt.
Tv struntar jag i, men musiken saknar jag verkligen.
Tycker du inte att det här är ett hemskt ställe?
Hemskt ställe? Vad snackar du om?
Det här är ett hemskt ställe fullt av hemska människor.
Du måste veta att de här människorna inte är värda att frälsa.
Jag gillar utmaningar.
Jag startade missionsverksamhet i fängelset.
Dit kom många som inte brydde sig ett dugg om Gud.
De ville bara ha med det i meritförteckningen.
Vissa hade begått allvarliga brott men ångrade bara att de åkt fast.
Men lustigt nog trodde många på Gud.
Mer än många på utsidan. Det gjorde jag.
- Tänk på det, professorn. - Jag ska nog gå nu.
Inte måste du gå. Låt mig fråga en sak.
Har du nånsin upplevt en sån där dag när allt är konstigt?
När saker och ting faller på plats?
- En dag när allting blir rätt. - Jag vet inte. Hur så?
Jag undrar om det inte varit en lång torrperiod för dig.
Tills du fattade att det är så världen är.
Långvarig och torr. Men grejen är...
Även om det känns så så måste du förstå-
- att solen inte skiner på samma hund varje dag.
- Skulle jag ha en dålig dag? Löjligt. - Nej, du har ett dåligt liv.
Du tycker att jag ska förändra mitt liv. Jag måste gå.
- Hur blir det med kåkhistorien? - Du behöver ingen kåkhistoria.
Du tror att jag försöker sätta dit dig.
- Gör du inte det, då? - Jo, men det ska du inte veta om.
Du är inte redo att gå ut. Jag vet att du inte har saker att göra.
- Hur vet du det? - Därför att du inte ens ska vara här.
Stannar du om jag berättar en kåkhistoria?
- Okej. Jag stannar ett tag. - Bra!
Här kommer historien...
- Är den sann? - Ja, jag kan inga andra.
Jag stod i matkön en dag-
- när niggern bakom började bråka med matutdelaren.
Han slängde ner sleven så att det stänkte bönor på mig.
Jag ville inte bråka för det-
- men jag hade precis tagit på mig en ren fångdräkt.
Man fick bara två i veckan.
Så jag sa något till honom. "Se upp", eller nåt sånt.
Sen gick jag vidare och sa åt mig själv att glömma det.
Men sen sa han nåt, så jag vände mig om, och när jag gjort det-
- stack han en kniv i mig!
Det var ingen kåkkniv heller, utan en italiensk stilett.
Jag duckade och böjde mig ner under räcket.
Där fick jag tag i ett bordsben som lossnade hur lätt som helst.
Det satt en lång skruv i änden.
Jag slog den i skallen på honom.
Jag slutade inte förrän man inte kunde se att det var ett huvud.
Skruven satt fast så jag fick ta stöd med foten för att dra ut den.
Vad sa han? I kön, menar jag.
- Det tänker jag inte upprepa. - Det är inte schyst.
Här berättar jag en äkta, blodig skröna från kåken-
- och så undrar du vad niggern sa.
- Måste du använda det ordet? - Vi gör inte så stora framsteg, va?
Du vill inte höra "nigger", men du ska absolut höra vad han sa.
- Varför måste du använda det? - Det är min historia!
Jag minns inga afroamerikaner eller färgade.
Vad jag minns var det bara ett gäng niggrer!
Fortsätt.
Vid nåt tillfälle måste jag ha dragit ut kniven och släppt den på golvet.
Jag slår niggern i skallen, men hans kompis har tagit tag i mig.
Men jag har en hand på räcket, så jag rör mig inte.
Men snubben måste ha tagit upp kniven och han försökte gäla mig.
Jag vände mig om och slog honom i skallen så att han kilade i väg.
Nu hade nån tryckt på knappen så larmet gick.
Alla ligger på golvet.
Vakten på avsatsen siktar på mig-
- och skriker: "Lägg dig på golvet! Släpp vapnet!"
Men inspektören sa åt honom att inte skjuta och mig att släppa bordsbenet.
Jag såg mig omkring. Jag var den ende som stod upp.
Niggerns fötter stack fram under disken-
- så jag slängde ifrån mig benet.
Sen minns jag inte mycket mer.
De sa att jag förlorat nästan hälften av blodet i kroppen.
Jag minns att jag halkade i det, men jag trodde det var den andres.
- Dog han? - Nej, det gjorde han inte.
De trodde att han var död, men det var han inte.
Han blev inte sig själv efter det, så han besvärade mig inte mer.
Han gick med huvudet åt sidan. Miste ett öga. Armen hängde.
Kunde inte prata ordentligt. Han fick byta anstalt.
Men det är inte hela historien. Vad hände?
Jag vaknade i sjukstugan. De hade redan opererat.
Mjälten var uppskuren. Levern... Allt möjligt. Jag var nära att dö.
280 stygn höll ihop mig.
Jag visste inte att man kunde ha så ont.
Ändå hade de kedjat fast mig vid sängen, otroligt nog.
När jag låg där hörde jag en röst. Den kunde inte ha varit tydligare.
Rösten sa...
"Vore det inte för Guds nåd skulle du inte vara här."
Jag försökte sätta mig upp och se mig omkring men kunde inte.
Det fanns ändå ingen där. Jo, det fanns nån där-
- men jag kunde inte se honom.
Tycker du inte att det här är en märklig historia?
Att du inte tyckte synd om honom, menar jag.
En medfånge blev en enögd krympling så du kunde finna Gud.
- Har du inte sett det så? - Jo, det har jag nog.
- Är inte det den sanna historien? - Jag vill inte käbbla.
Du verkar vilja att det ska vara historien-
- så jag måste säga att det är ett sätt att se på saken.
Jag måste hålla intresset vid liv.
- Så att du kan sätta dit mig sen. - Just det.
Kom ihåg att det är en kåkhistoria.
Du bad om en sån. Grejen är...
Jag känner inte till Guds motiv, vet inte varför Han pratade med mig.
- Men du lyssnade. - Vad har man för val?
Att inte lyssna.
Tror du Han pratar med folk som Han vet inte kommer att lyssna?
Tror du Han har så mycket fritid?
Varför kan ni inte acceptera att vissa inte vill tro?
Jag kan acceptera det.
Jag anser det vara ett faktum, så jag måste acceptera det.
- Lämna oss i fred, då. - Så ni kan hänga er?
Ja, om det är det vi vill.
Han har sagt att vi inte ska lämna er i fred.
Det står här.
- Vill du inte vara lycklig? - Lycklig? Gud hjälpe oss...
Sa jag nåt dumt?
- Lycka strider mot människans lott. - Mot din lott, det håller jag med om.
- Skulle lyckan inte finnas? - Nej.
- Hur har vi fått det så illa? - Vi har fötts så.
Lidande och människans öde är samma sak.
Vi pratar inte om lidande.
Det du säger är ologiskt.
Det var hårda ord från professorn!
Predikanten har ramlat. Han tar sig åt hjärtat. Ögonvitan syns.
Vänta lite...
Predikanten blinkar. Han kommer tillbaka.
Om man inte har något lidande i sitt liv-
- hur vet man då när man är lycklig?
- Du har inte något starkt? - Nej. Dricker du?
Ska du föreläsa om måttlighet? Det har varit en svår dag.
- Du dricker alltså inte? - Nej. Men för blev det en hel del.
- Är du med i AA? - Nej, jag bara slutade.
De flesta av mina vänner drack, och de flesta är döda.
- Av spriten? - Ja, eller närliggande orsaker.
En kompis blev överkörd av en taxi.
Vart tror du han var på väg - full?
Han skulle köpa mer whisky. Fyllon är alltid rädda att det ska ta slut.
- Dog han? - Det hoppas jag. Vi begravde honom.
Har berättelsen nån sensmoral?
Den handlar om vad man får och vad man vill ha. Lidande - lycka.
Jag ska berätta en historia till. En söndag...
...satt vi hemma och drack, när det kom en kompis med en tjej, Evelyn.
Evelyn var full, men vi sa åt henne att ta sig nåt att dricka i köket.
Strax därpå gick Redge in i köket för att ta nåt att dricka.
Men nu var flaskan försvunnen.
Redge börjar leta efter flaskan.
Han tittar överallt men hittar den inte.
Han vet förstås vad som hänt, så han går in i vardagsrummet igen.
Evelyn sitter i soffan, full som en alika.
"Var har du ställt whiskyn, Evelyn?" Evelyn säger...
"Var har du gömt whiskyn?" frågar han.
Redge börjar bli förbannad, så han lutar sig fram och säger...
Då säger hon: "Jag gömde den i toalettstolen."
Det var roligt.
- Var whiskyn där? - Ja, det är ett favoritställe.
Men fyllot oroar sig inte över att han kommer att dö av spriten-
- utan över att whiskyn ska ta slut innan han hinner göra det.
- Är du hungrig? Jag fortsätter sen. - Nej, det är bra.
Om du säger till ett fyllo att han inte vill ha sprit, vad säger han då?
- Att han egentligen inte vill ha. - För det han vill ha kan han inte få.
Det han egentligen inte vill ha kan han inte få nog av.
- Vad vill han ha, då? - Det vet du. Jo, det gör du.
Vet du inte vad han vill? Han vill det alla vill.
- Han vill bli älskad av Gud. - Jag vill inte bli älskad av Gud!
Inte han heller, enligt honom själv. Han vill bara ha whisky.
Vilket verkar rimligast?
Jag vill inte ha whisky heller. I allmänhet, menar jag.
- Vi pratar om ett glas. - Jag har inte problem med spriten.
De problem jag har kan inte lösas med sprit.
Fint formulerat.
- Vad kan de lösas med, då? - Det vet du nog.
- Sunset Limited? - Ja.
- Är det vad du verkligen vill? - Ja.
- Det är ett stort glas whisky. - Som jag egentligen inte vill ha.
- Men jag vill ha det. - Ja, annars skulle vi inte sitta här.
Jag håller inte med dig.
Såna som jag ser längtan efter Gud som en brist.
Jag håller helt med.
Det som saknas är Gud.
- Hela idén med Gud är bara skit. - Gud sig förbarme!
Hjälp oss, Jesus! Professorn har hädat.
Nu blir vi aldrig frälsta.
- Tycker du inte det var ondsint sagt? - Nej, men det tycker du.
Nej, det är inte bara fakta. Det är det största faktumet med dig.
- Men du tycker inte det är hemskt. - Nej, för det går att bota.
Om du frågar vad Han där uppe tycker om det...
Han har väl hört det så ofta att det inte stör Honom så mycket.
Tänk om nån sa att du inte fanns, och du hörde honom säga det.
- Inte skulle du väl bli förbannad? - Nej, man skulle känna medlidande.
I mitt fall fick Han skrika högt.
Jag låg i två delar, hopsydd där nån nigger försökt kärna ur mig.
Men eftersom Gud är Gud kan Han tala till ditt hjärta när som helst.
Och om Han pratade med mig - vilket Han gjorde-
- kan han prata med vem som helst.
Jag undrar vad den galne niggern tänker göra nu.
Han kan förhäxa mig.
Snart talar han i tungor.
Jag måste ut härifrån. Han kan stjäla min plånbok.
Jag måste ner till stationen innan det händer nåt hemskt.
Hallå!
Vad ska vi göra med dig?
Jag står i skuld till dig, åtminstone i världens ögon.
Kan jag inte bara ge dig någonting?
Du kan få pengar eller nåt sånt.
Du kan få tusen dollar. Nej, tre tusen dollar.
Du har ingen aning om hur illa du ligger till.
- Jag vill bara göra upp. - Ja, men inte med mig.
- Tror du verkligen Gud skickat mig? - Det är värre än så.
- Hur menar du? - Tro är inte som otro.
Om du är troende och kommer till trons källa-
- behöver du inte leta längre.
Men den icke troende ska reda ut världen.
För allt som inte är sant lämnar han två saker efter sig.
Tror du på allt som står i Bibeln?
Bokstavligen? Antagligen inte. Men du vet ju att jag är en bandit.
Vad har du svårt för?
Arvsynden. När Eva åt av äpplet så att alla blev fördärvade.
Jag tror att folk i allmänhet är goda till att börja med.
Ondska är nåt man drar på sig själv, mest på grund av felaktiga begär.
Men jag ska inte säga att jag är en kättare när jag försöker omvända dig.
- Försöker du sätta dit mig? - Nej. Är du en kättare?
Inte mer än man bör vara.
Till och med om man har en stark tro.
Jag är ingen tvivlare, men jag är en frågare.
En frågare vill veta sanningen.
En tvivlare vill höra att det inte finns nån sanning.
Du tror inte att man måste tro på allt i Bibeln för att bli frälst?
Jag är inte ens säker på att man måste känna till den.
Bibelns sanning står skriven även i människans hjärta-
- och kommer att stå skriven där när vartenda exemplar är bränt.
Jag tror inte att Jesus hittade på, han bara berättade.
Den här boken är en vägledning för den okunnige och bedrövade.
Det står mer i den om den felaktiga vägen än om den rätta vägen.
- Vad beror det på? - Jag vet inte.
- Det får jag fundera på. - Okej, gör det.
Det kan ta lite längre tid för mig att tänka än för dig.
Det där kan jag uppfatta på två sätt, men jag väljer det positiva.
På så sätt slipper jag leva i din värld.
Din värld är inte så dålig men den är kortvarig.
Svaret är att homilians dialektik förutsätter en grundläggande ondska.
Jisses...! Det där var starka grejer.
Tänk att få slå folk i skallen med sånt där.
Det är bara vi två som sitter här och pratar. Vad sa du?
Bibeln är full av sedelärande berättelser - liksom all litteratur-
- som säger att vi ska akta oss för att välja fel väg.
Hur många felaktiga vägar finns det? Oräkneliga. Hur många rätta? Bara en.
Därav den bristande jämvikten.
Jisses... En snygg karl som du skulle kunna vara med i tv.
Nu har du visat att du är professor.
- Jag tror att du driver med mig. - Nej.
Raring, jag svär.
Jag skulle inte kunna säga nåt sånt där.
- Varför kallar du mig "raring"? - Det är bara så vi säger i Södern.
- Jag vet inte vad det betyder. - Att du ska sluta oroa dig.
- Det är lättare sagt än gjort. - Ja...men vi snackar bara.
Säg mig en sak... Vad får du ut av det här. Du verkar ju intelligent.
Jag är bara en dum lantis från Louisiana.
Jag har aldrig tänkt nåt originellt. Står det inte här...vet jag det inte.
Ibland tror jag att du driver med mig.
Du är en skitstövel!
Vad fan gör du i min säng?!
- Hur kan du känna dig trygg här? - Det ligger nåt i det.
- Har du hindrat nån från att knarka? - Inte vad jag vet.
Vad tjänar det då till? Stället är en moralisk spetälskekoloni.
Moralisk spetälskekoloni... Var har jag pennan?
Du får aldrig gå härifrån.
"I den moraliska spetälskekolonin." Det klingar bra.
Jag förstår ändå inte hur du kan bo här. Åk dit där du kan göra nytta.
- I stället för där nyttan behövs? - Det finns ingen mission i helvetet.
Nej, just det. Missionen är till för de levande.
När din broder slutat andas kan du inte hjälpa honom längre.
Därför måste du se efter honom nu, rentav övervaka tågtidtabellen.
Vill du ta vara på din broder?
Och Jesus är delaktig i företaget?
Vill han komma till den här dypölen och rädda det som inte går att rädda?
Varför skulle han göra det? Du sa att han hade ont om fritid.
Hur skiljer sig ett andligen tomt hus från ett som bara är tomt?
- Du är ju rena teologen! - Du är raljant.
Det ordet har jag inte hört. Men var gärna nedlåtande, mig sårar du inte.
Det betyder att du inte menar det du säger, på ett cyniskt sätt.
- Menar jag inte det jag säger? - Du säger saker för effektens skull.
Då säger jag så här. Tänk om jag skulle säga-
- att om du släppte taget om din broders hals...
- ...skulle du få evigt liv. - Omöjligt!
Så sa inte Han. Han sa att du kunde få evigt liv.
Nu. I dag. Hålla det i händerna. Titta på det.
Det lyser. Det väger lite - inte mycket.
Det känns varmt, bara lite.
Liv, och det är evigt.
Och du kan få det. Nu. I dag.
Du vill inte ha det, för kravet är att du hjälper din broder.
Du måste hålla honom i din famn.
Hur han än ser ut, och även om han inte vill bli omfamnad.
Du vägrar, för du tycker inte han förtjänar det.
Och det gör han inte.
Du vägrar därför att det inte är rättvist. Är det inte så?
- Jag tänker inte i såna termer. - Svara bara på frågan.
- Jag tror inte på sånt. - Det vet jag! Svara bara på frågan.
Det kan ligga något i det.
Är det allt jag får?
Då tar jag det. Nu är vi nere på brödsmulor.
- Jag måste gå. - Nej, stanna lite till.
Vi kan prata om nåt annat. Gillar du baseboll?
Ska jag inte fixa lite käk? Kaffe, då?
- Okej, men sedan måste jag gå. - Han säger okej.
Vanligtvis är jag inte så här oartig-
- att jag inte erbjuder mina gäster någonting.
Men när det gäller dig måste jag spela mina kort rätt.
- Så du inte flyr in i natten. - Det är inte natt.
Det finns olika sorters nätter.
Låt mig ställa en personlig fråga...
Vad är det för fel med dig som bara har tåget som alternativ?
Jag har bara pressats att inse sanningen.
Jag är inte galen för att jag kanske är annorlunda.
De andra som försöker ta livet av sig, då? Dem skulle du kanske gilla.
Knappast.
Jag har gått i gruppterapi med såna utan att känna nån frändskap.
Känner du ingen frändskap med alla professorer?
Vi avskyr varandra.
Du kan ändå vara lik dem.
- "Avsky" är ett ganska starkt ord. - Inte starkt nog.
- Varför avskyr du dem? - Jag vet vad du tänker.
Att jag avskyr dem därför att jag avskyr mig själv.
- Tar du några mediciner? - Nej.
- Finns det inga för Limitedpilgrimer? - Jo, jag har provat dem.
- Fick du ingen lindring? - Nej. Kaffet kokar.
- Fungerar medicinerna för andra? - Ja, för de flesta.
Men inte för dig?
Vad tror du det beror på?
Jag försöker bara se om vi kan hitta några huvudmän åt dig.
Gillar du det ordet? Det har jag lärt mig på kåken.
Man hör saker från juristerna, och sen används det.
Dina huvudmän, nån annans huvudmän, din frus huvudmän...
- Vill du ha mjölk och socker? - Nej, bara svart.
Varför måste jag ha huvudmän?
Måste och måste... De kanske finns, men vi har inte letat tillräckligt.
Några andra läkemedelsimmuna terminalpendlare du kan bli vän med.
- Ingen? - Nej.
Jag är inte medlem och har aldrig velat vara det.
Jag behöver mat. Du också, tror jag.
När man bryter bröd med en man har vänskapen nått en ny nivå.
- Det lär vara sant i hela världen. - Antagligen.
"Antagligen" från dig är värt ett par "det har du förbannat rätt i".
- För att jag inte tror på något? - Det är nog inte det som är felet.
Det är nog det du tror som leder dig fel.
Får jag fråga en sak?
- Brukar du tänka på Jesus? - Nu börjas det.
- Tänk om jag är jude? - Får inte de tänka på Jesus?
De har kanske andra tankar om honom.
- Är du jude? - Nej, händelsevis är jag inte det.
- Tycker du inte om judar? - Jag bara retas med dig.
Jag vet inte varför jag gillar att driva med dig, men så är det.
Lyssna nu, eller snarare tro på det du hör.
Poängen med mitt resonemang är-
- att det inte finns några judar, vita, niggrer...färgade.
I botten av gruvan, där guldet är, finns inget sånt.
Bara den rena malmen, det "eviga" som du inte tror på.
Det som håller kvar människorna på perrongen när Sunset Limited kommer.
Det som får dig att ösa välsignelser över främlingar-
- och inte förbannelser.
Och alltihop är bara en enda sak.
- Jesus. - Jag måste fundera på svaret.
En kättersk tanke till skadar nog inte.
Så här skulle jag säga...
Det där vi pratar om är Jesus-
- men Jesus som guldet i botten på gruvan.
Han skulle inte kunna anta mänsklig gestalt-
- om inte gestalten anpassats till honom.
Om jag säger att alla människor är Jesus, så är det säkert kätteri.
Men inte lika mycket som att säga-
- att vi inte skiljer oss från stenar, som du gör.
- Jag tror på förnuftets primat. - Vad betyder det?
Att man ger det företräde.
- Förnuftet? - Ja.
- Sunset Limited, då? - Det också.
- Men inte de som väntar på andra tåg? - Nej, de har inte företräde.
Du är en hård nöt, professorn.
Du ser dig själv som en som ifrågasätter men jag har mina tvivel.
Ditt livs strävan är din strävan. Du har anlagt vägen själv.
Det räcker för att du ska hålla dig till den. Då kan du inte gå vilse.
- Nu förstår jag inte riktigt. - Du förstår nog allt jag säger.
Nu ska jag be bordsbön.
Herre, vi tackar Dig för maten och för Dina gåvor.
Vi tackar Dig för professorns liv och ber Dig se efter honom-
- för vi behöver honom. Jag vet inte varför, men det gör vi.
Amen.
- Tala om vad du tycker. - Det ser gott ut.
Det här var gott.
- Mycket gott. - Det ska vara gott.
- Är det melass i? - Brukar du laga mat? Lite.
Banan, förstås. Mango?
Det finns en mango eller två. Kålrot. Det är svårt att få tag i.
Mycket gott.
Det blir godare efter ett par dagar. Man ska värma upp det några gånger.
- Som chili con carne. - Precis!
Vet du var jag lärt mig laga det här? Precis här, i New Yorks ghetto.
En sån här rätt har många influenser.
- Många människor i kastrullen där. - Några vita?
Inte om man kan låta bli. Jag bara driver med dig, professorn.
Vet du vad de snofsiga kockarna gillar att laga? Bräss.
Hjärna och komage som ingen vill ha. Vet du varför?
- För att det är en utmaning. - Precis.
Ingredienserna kostar ingenting. De flesta kastar bort dem.
Men fattiga kastar ingenting. Alla kan få rostbiff att smaka gott-
- men vad gör man om man inte har råd med rostbiff?
- Hittar på! Och vilka måste göra det? - Fattiga.
Du får högsta betyg.
- Vad tycks? - Det är mycket gott.
- Skulle inte vin passa till det här? - Jo, det tycker jag.
- Men du skulle inte dricka det? - Kanske. Bara ett glas.
- Jesus och lärjungarna drack vin. - Ja, det står i Bibeln.
Fast det står inte att han gömde det i toalettstolen.
Jag vet fyllon som kollat i toalettstolar, bara ifall att.
Nej, det är inte sant, men det skulle kunna vara det.
Vad är det värsta du gjort?
- Fler kåkhistorier? - Varför inte?
Är misshandeln i matsalen det värsta du gjort?
- Inte? - Det värsta tänker jag inte berätta.
För då skulle du springa skrikande härifrån.
- Nu vågar jag inte fråga. - Äsch.
- Har du berättat det för någon? - Ja. Jag fick ingen ro för det.
Jag berättade det för en from man som var min vän. Han sa ingenting.
Men du frågar inte vad som är det värsta jag gjort.
Det behövs inte. Jag var där. Jag såg det.
Där har vi nog olika åsikter.
- Vill du ha mer? - Nej, jag är mätt.
- Du var hungrigare än du trodde. - Ja.
Är jag nåt slags prov på din tro?
Det är inte min tro som sätts på prov.
Du ser allt i svart och vitt. Världen är väl mer lättförståelig då.
- Jag försöker inte förstå världen. - Du försöker förstå Gud.
Nej, jag försöker förstå vad han vill ha av mig.
Om inte Gud är det enda man behöver ligger man illa till.
När jag stiger upp försöker jag ta tag i Jesus livrem.
Ibland övergår jag till manuell styrning men hejdar mig.
Snyggt, va? Jag är rätt nöjd själv.
När du uttömt alla möjligheter och erkänt dig besegrad-
- griper du tag i detta som varken har sinne eller kropp-
- och håller i dig för glatta livet.
Är det en rättvis beskrivning? Det är ologiskt.
Du sa ju förut att ingenting var logiskt.
Nej, men du återger synen på en enda sak, och den är orimlig.
Vad skulle du göra om Jesus pratade med dig?
- Det kan hända! - Jag är för odygdig.
Man behöver inte vara dygdig, man behöver bara lyssna.
Enligt min erfarenhet-
- pratar Gud med alla som är beredda att lyssna.
Om jag hörde Gud prata med mig fick du ta mig till mentalsjukhuset.
- Om det lät vettigt då? - Det spelar ingen roll.
Spelar det ingen roll om det låter vettigt?
Där kan man snacka om primat.
Jag har alltid gått min egen väg. Ich kann nicht anders. Det är tyska.
- Pratar du tyska? - Bara lite. Det är ett citat.
Tyskarna har bidragit med mycket till civilisationen. Före Hitler.
Sedan bidrog de med Hitler.
Du anser förstås att kulturen bidrar till människans elände.
Att ju mer man vet desto olyckligare är man.
Som för vissa vi känner.
Det var nog du som sa så.
- Tror du att det är så? - Nej. Jag vet inte. Kanske.
Det är det första som står i den där boken.
Kunskap är förödande för anden.
- Du hade ju inte läst den? - Det är bokens mest kända berättelse.
All kunskap är väl fåfänga, enligt Gud-
- eller så får folk för sig att de kan överlista djävulen.
- Var var du när jag behövde dig? - Var försiktig. Se var jag hamnat.
Ja, det är det som är samtalsämnet.
Den mörkare bilden är alltid den rätta. Världshistorien är en krönika-
- över våld, girighet och dårskap vars betydelse inte går att ignorera.
Ändå inbillar vi oss att framtiden ska bli annorlunda.
Varför är vi ens kvar? Vi blir nog inte kvar länge till.
Starka ord, professorn. Men det är så du ser det.
- Jag kan känna igen mig i det där. - Jaså? Det förvånar mig.
- Men du kan ha fel. - Knappast.
- Det är inte ofta du har fel, va? - Jag erkänner när jag har fel.
- Jag vet inte, jag. - Du har rätt till din åsikt.
Här är det. "Se sidan 3."
"Vänner till mannen uppgav att han struntat i alla råd"-
- "och uppgivit att han tänkte gå sin egen väg."
"En nära förtrogen uppgav..." Det här står inom citationstecken.
"'Den jäveln lyssnade inte på någon.'"
Får man skriva "jävel" i tidningen?
"Blodfläckiga åskådare på stationen på 155th Street... Forts. på sid. 4."
Stationen på 155th Street...
"...som förhördes på plats sa att mannens sista ord"-
- "när han hoppade mot pendeltåget var:"
"'Jag har rätt.'"
Mycket lustigt.
- Professorn...du är fantastisk. - Roligt att jag är underhållande.
- Du är udda. - Nej, det tycker jag inte.
Betraktar du inte pendlarna från en viss höjd?
Jag betraktar dem som invånare i samma avgrund som jag.
Ser de den som något annat är jag inte udda för det.
Jag hör dig, men jag återkommer till pendlarna som väntar på Sunset.
Det måste vara något udda med dem.
De måste befinna sig i en djupare avgrund än vi dagspendlare.
De är inte lika långt nere som du, men ganska långt.
De är kanske dina bröder i självförstörelse och förtvivlan.
- Olyckliga vill väl ha sällskap? - Jag vet inte.
Jag ska göra ett försök.
Jag tror att du har bättre skäl än de.
De trivs bara inte här.
Dina skäl anger vad man inte ska tycka om och varför.
Dina skäl är mer intelligenta.
- Tycker du att jag snackar skit? - Nej.
Jag tror att man kan dö av att snacka skit, men det är nog inte fallet här.
Du har fört in mig på okänd mark.
Du har skäl i världsklass för att ta Limited.
De andra kanske bara inte mår så bra. Du är kanske inte ens olycklig.
- Leder bildningen mig till självmord? - Jag ställer bara frågan.
Vänta innan du svarar.
- Varsågod. - Det var det löjligaste jag hört.
"Det var det löjligaste jag hört." Vad ska det tjäna till?
Ljuset finns runtomkring dig men du ser bara skuggor.
Det är du som är skuggan!
Jag har inte din tro, helt enkelt.
- Tror du inte du kan börja om? - Inte nu längre.
Tro handlar kanske bara om att inte ha något annat kvar?
Jag har något annat.
Det kan du ha i reserv. Gör ett försök att börja från början.
Jag menar inte börja om. Gå där ifrån, bara.
Om allt du är och allt du har gjort-
- har ordnat en enkel biljett på Sunset Limited till dig-
- kan du inte ge mig ett enda skäl för att rädda nåt av det.
Om du kan förmå dig att stänga dörren om allt det-
- kommer det att bli kallt och ensamt och det kommer att blåsa hårt.
Men du ska inte säga någonting.
Du ska bara vika upp kragen och fortsätta gå.
Det kan jag inte.
- Vill du ha mer kaffe? - Nej tack.
- Varför tar folk livet av sig? - Jag vet inte. Det finns olika skäl.
Mina skäl kretsar kring en gradvis förlust av förställning-
- en gradvis insikt i hur verkligheten ser ut.
Det är världsliga skäl. Eleganta skäl.
- Det var din beskrivning. - Du sa inte emot.
Såna skäl vet inte din broder nåt om där han hänger i röret i källaren.
Han har sina egna korkade skäl. Men om vi kunde utbilda honom-
- så att de eleganta skälen blev tillgängliga för honom-
- skulle många kunna ta livet av sig med mer fröjd i hjärtat.
- Nu vet jag att du är raljant. - Ja, du fick mig dit till slut.
- Han hummar. Bäst att passa sig. - Ja, jag tänker kanske sätta dit dig.
Du tror att dina skäl handlar om världen och hans om honom själv.
Antagligen.
Jag ser en annan sanning sitta framför mig.
- Att man måste älska sin broder. - Det är en helt annan värld än min.
- Berätta hur din värld ser ut. - Det vill du inte höra.
Jo! Sätt i gång.
Okej. Världen är ett arbetsläger-
- från vilket arbetarna leds fram - framlottade - för att bli avrättade.
Det är inte bara så jag ser det, det är så det är.
Finns det alternativa synsätt? Ja. Tål de närmare granskning? Nej.
Vill du ta en titt på tågtidtabellen igen?
- Vad ville du ha för liv? - Jag vet inte. Inte det här.
- Lever du det liv du planerade? - Nej, men jag fick det jag behövde.
Ibland är det lyckligast så.
- Ditt liv kan inte jämföras med mitt. - Nej, det går inte.
Det går bara inte.
Jag borde gå. Du blev stött.
Jag är mer tjockhudad än så.
Förlåt att jag inte är tacksam. Jag borde gå.
Det här är lönlöst, va? Hur ska jag få dig att stanna?
- Hoppas du Gud ska prata med mig? - Nej, men med mig.
Jag vet att du tycker att jag är skyldig dig mer av min tid-
- men otacksamhet är inte samma synd för en som är andligen bankrutt.
Du är inte skyldig mig ett dugg.
Jag kan inte gottgöra dig på något sätt-
- så varför inte ta farväl så du kan fortsätta med ditt liv?
Om du kunde vakna utan att vilja ta livet av dig, skulle du göra det?
Det beror på vad jag måste avstå ifrån.
Vad klamrar jag mig fast vid?
Vad är det som terminalpendlaren skulle dö för?
Nej, du vet inte.
- Det gör du inte. - Du vill inte prata mer med mig.
- Var du inte tjockhudad? - Jo, men det finns gränser.
Varför tror du att det finns något som jag vägrar överge?
Jag vet inte!
Alla som vill bli överkörda av ett tåg-
- måste ha något på hjärtat. De flesta skulle nöja sig med en örfil.
Jag tror inte på att du inte bryr dig om något.
Döden handlar aldrig om ingenting.
Jag vet inte vad det är du håller fast vid.
Eller så har jag inte orden. Eller så vet du det men säger ingenting.
Men när du tog ditt berömda språng-
- tog du det med dig och höll i det av alla krafter.
Jag letar efter orden, för jag vet att orden är vägen till ditt hjärta.
Att släppa allt var beslutet jag kom fram till. Det var inte enkelt-
- och är det nåt jag inte vill överge så är det just det.
Det jag vägrar överge är övergivandet som jag är beroende av.
Det jag tror på är bräckligt. De lik- som jag finns inte kvar länge till.
Men jag tror att mitt beslut har en djupare anledning.
Man kan vänja sig vid förluster, det måste man.
- Du tycker ju om musik? - Ja.
- Vem är världens bästa kompositör? - John Coltrane.
Kommer hans verk att vara för evigt?
Det är lång tid, så jag måste säga nej.
- Därför är det väl inte värdelöst? - Nej.
Man överger världen rad för rad, blir medskyldig till sin egen utplåning.
Allt man gör stänger en dörr nånstans längre fram.
- Till slut finns bara en dörr kvar. - Det var en mörk värld, professorn.
Erkänn att du tagit dig vatten över huvudet.
Jag erkänner, men för det slipper jag inte undan.
Okej, du har kanske rätt.
Lyssna på det här då, pastorn.
Jag längtar efter mörkret. Jag ber om riktig död.
Att träffa dem jag kände i livet vore mardrömmen med stort M.
Att träffa min mor igen, fast nu utan döden att se fram emot-
- vore den slutgiltiga mardrömmen, Kafka upphöjt till 2.
- Vill du inte träffa din egen mamma? - Nej, det vill jag inte.
Jag vill att de döda ska vara döda.
Och jag vill vara en av dem. Fast det går inte-
- för det som inte existerar kan inte känna gemenskap.
Jag blir varm bara av att tänka på det. Mörker. Ensamhet. Tystnad.
Lugn. Och allt bara ett hjärtslag bort.
Jag betraktar inte min hållning som en pessimistisk syn på världen-
- utan som världen själv. Under evolutionen kan det inte undvikas-
- att intelligent liv kommer till insikt om en sak framför alla andra-
- nämligen alltings meningslöshet.
Du menar-
- att alla som inte är korkade borde vara självmordsbenägna.
- Skämtar du med mig? - Nej, det gör jag inte.
Om folk kunde se världen som den är-
- se sina liv utan drömmar och vanföreställningar-
- skulle de inte kunna ange något skäl att inte dö så fort som möjligt.
Jag tror inte på Gud. Se dig omkring.
Ljudet av de plågades rop måste vara angenämt för honom.
Jag avskyr såna här diskussioner. Argumenten från ateisten-
- som älskar att smäda det han förnekar existensen av.
Din gemenskap är en smärtans gemenskap-
- och om smärtan vore kollektiv-
- skulle dess tyngd dra jorden från universums murar-
- och skicka den brinnande ner genom det mörker den kan alstra-
- tills den inte ens var aska!
Och broderskap...
...rättvisa, evigt liv? Gode Gud...!
Visa mig en religion som förbereder en för döden så kanske jag går med.
Din förbereder en bara för mer liv.
För drömmar, vanföreställningar och lögner.
Tog du bort rädslan för döden skulle folk inte leva en enda dag.
Vem skulle vilja ha denna mardröm om inte rädslan för nästa fanns?
Yxan kastar sin skugga över varje glädjeämne.
Varenda väg slutar med döden. Varenda vänskap, varenda kärlek.
Plåga, förluster, svek, smärta...
...lidande...
...ålderdom, förödmjukelse...
...ohyggliga, långvariga sjukdomar.
Och allt med en enda avslutning.
För dig och alla och allt du någonsin valt att tycka om.
Det är den sanna gemenskapen, och alla har livstids medlemskap.
Du säger att min broder är min frälsning.
Han kan dra åt helvete, hur han än ser ut.
Ser jag mig själv i honom? Ja, och det jag ser äcklar mig.
Förstår du vad jag säger?
Kan du förstå vad jag säger?
Förlåt.
- Hur länge har du känt så här? - Hela livet.
- Är det sant? - Det är värre än så.
Ursinnet finns bara de bra dagarna. Det är inte mycket kvar av det.
Skepnaderna jag ser har sakta tömts på sitt innehåll.
De är bara former.
Ett tåg, en vägg, en värld, en människa.
En sak som hänger och dinglar i ett ödsligt tomrum.
Dess liv och ord saknar mening.
Varför skulle jag vilja umgås med något sådant?
Jäklar...
- Förstår du vad det är du frälser? - Jag försöker fortfarande.
Och som är din broder?
- Är det därför jag är här? - Nej, det är därför jag är här.
Du frågade vad jag är professor i. I mörker.
Natten i dagens kläder.
Nu önskar jag dig allt gott, men jag måste gå.
- Stanna lite till. - Nej. Adjö.
Vi kan prata om något annat.
Du vet vad som finns där ute!
Ja, och jag vet vem som finns där ute.
Jag skyndar att trycka mig mot hans beniga kind.
När jag håller honom om halsen viskar jag i det torra örat: "Här är jag..."
Öppna dörren!
Du är snäll, men det finns inget mer att säga.
Din Gud...
...måste ha haft oändliga möjligheter och det där är resultatet.
Jag vill inte ha Guds kärlek. Kanske förlåtelse, men av vem?
Allt som finns är hoppet om intighet, och vid det klamrar jag mig fast.
Öppna dörren nu. Jag ber dig.
Tack. Adjö.
Professorn?
Jag vet att du inte menar vad du säger.
Jag kommer att stå där i morgon bitti. Hör du det?!
Jag kommer att stå där!
Jag kommer att stå där.
Du vet att han inte menade vad han sa.
Det vet du.
Jag förstår inte varför du skickade dit mig.
Om du ville att jag skulle hjälpa honom, varför gav du mig inte orden?
Det gör inget.
Även om du aldrig mer talar till mig kommer jag att hålla dina bud.
Det vet du att jag gör.
Är det okej?